Единственият ни шанс е да превземем тази кула!
Ще получим силата, с която ще сразим своя враг, империята Рем.
Жертвайте се за своята държава!
Направете го за честта и славата на армията на Партевия!
Тук се намираше първият Лабиринт в историята.
Никой не знаеше защо кулата се нарича така.
Рем и Партевия воюваха непрестанно заради нея.
Никой от хилядите хора, влезли вътре, не се завърна.
Докато не се появи едно момче…
Не можем! - Няма да излезем от тази буря.
Всички ще умрем! - Защо се страхувате?
Вижте накъде ви водят вълните.
Ще ги надвием!
МАГИ ПРИКЛЮЧЕНИЯТА НА СИНБАД
Епизод 02: Синбад Моряка
Това е Констанция! - Какъв голям град!
И толкова много хора…
В тази зона влиянието на правителството е по-слабо.
За добро или за лошо…
Съветвам ви да се приберете по-бързо.
Ако искате да живеете, дайте насам каквото имате.
Помощ! - Пак ли тези разбойници?
Така бягат от войната. - Някой трябва да ги спре.
Братле, тук има само жени и деца!
Чудесно, остави само жените.
Ще се погрижа лично. - А тоя какво?
Стига!
Някакво момченце, а?
Върви да се скриеш при майка си!
Хората, океанът…
Във всичко има вълни!
За мен няма непобедима вълна
няма!
Много ти благодаря. - Силен си, батко!
Просто разчетох вълните им.
Как да ти се отплатим? - Не е нужно да го правите.
Не е ли опасно да пътувате сами? - Да…
Мъжете отидоха на война. - И в съседния град е същото.
Тези са се опитали да избягат, затова сега са крадци.
А защо не наемете мен тогава?
Откакто нямам рибарска лодка, нямам друга работа.
Пък и…
Не бих оставил красавици като вас просто така.
Но ние ще се приберем по море… - Много жалко.
Ами да! Можеш да си избереш нещо от реколтата.
Имаме много пресни плодове. - Сигурна ли си?
В тази бъчва държим най-доброто от тази година.
Не отваряй, без да почукаш!
Казвам се Юнан. Пътешественик.
Благодаря за преди малко. - Защо се криеше там?
Беше много тъмно и тясно.
Просто прекрасно място! - Странен тип.
А наистина ли мога да остана у вас?
Обичам да помагам на хора в беда.
Ето, вижда се. Това е родното ми село.
Това е батко Синбад! - Добре дошъл, Синбад.
Намери ли работа на пристанището? - Нямаше, но пък…
За вас са. - Благодаря!
Рядко се виждат такива хубави плодове.
Не е ли по-добре да занесеш на майка си?
Спокойно, заделих и за нея.
А и размених няколко за тези билки.
Направо си невероятен!
Всички ти имат доверие. - Така ли?
Е, заповядай.
Каква тъмна и тясна къщичка!
Имаме гост? Добре сте дошли…
Добре ли си, майко? Не бива да ставаш!
Всичко е наред!
Да дойдем чак до тук, за да търсим войници…
Какво ще стане с Партевия! - Да.
Капитанът не биваше да идва.
Мерете си приказките! Ако ви е мил животът.
Разбрано! Съжаляваме!
Боже, капитанът наистина е много сериозен.
Но иначе нямаше да си е нашият капитан Драгул.
Добро утро. Какъв красив ден, а? - Добро утро, Юнан.
Толкова е рано, а вече си закусил?
Да, помолиха ме да помогна с едни неща.
Хайде, вероятно ще ти хареса.
Благодаря ти!
Вкусно е! - Какво ще правиш после?
Ще разгледам селото и ще продължа по пътя си.
Ясно. Остани колкото искаш тук. До после.
Харесва ли ви закуската?
Добро утро. Много ви благодаря, че ме приютихте тук.
За нищо.
Благодаря ви. Не бива да притеснявам гостите си така…
Боледувате от дълго време? - Да.
Само тревожа сина си.
Той е много мило дете. Прилича на баща си.
Той винаги е вярвал, че Синбад притежава специална сила.
Татко, не натам.
Там.
Само че постоянно е в селото заради мен.
Винаги се чувствам виновна за това.
Съжалявам, че ви разказвам подобни неща.
Просто почувствах, че мога да споделя с вас.
Разбирам. - Вижте, имам една молба към вас.
Ако нещо застраши Син,
бих искала да му помогнете.
Защото, за разлика от мен, вие имате много повече опит!
А момчетата никога не слушат майките си!
С радост ще помогна, ако мога.
Ужасно е!
Случи се нещо ужасно, Есра! Синбад е…
Аз съм Драгул, командир на западния военен регион.
Трябва да си получил вече няколко призовки.
Ще трябва да се явиш. - А ако кажа "не"?
Нямаш думата! Това е военна заповед.
Защо се отнасят така с него? - Синбад е пренебрегнал заповедите.
Но това е малко… - Оставете батко!
Изчезвай, дребен!
Не бързай. След още пет дни
няма да имаш никакъв друг избор, освен да се явиш.
Ей, я чакай…
Вие… за какво всъщност ни смятате?
Съвсем естествено е гражданите да служат на страната си.
Вие сте тези, които могат да обърнат войната, която водим с Рем.
Ние не сме играчки, служещи за война.
Баща ми така и не се върна. Нито един от мъжете в селото също!
Никога няма да вляза в армията!
Да! Никой няма да ходи там!
Какво им става? - Капитан Драгул?
Синбад, ти живееш с майка си, нали?
Отказът ти се брои за престъпление. Това ще навреди и на нея.
И ти знаеш за Лабиринта, нали?
Нашите магьосници твърдят, че той крие велика сила!
Ще направим всичко, за да получим тази сила.
Това е имперска заповед от Негово Величество.
До всеки един от нас.
Синбад, твоят баща
не отиде ли в армията заради страната си?
Помисли над това.
Батко!
Не отивай, батко! Батко Син!
Пращат всички войници в Лабиринта.
Пратиха повече от 10 хиляди. Никой не се върна.
Наричат мястото "Бездната на смъртта".
Не мога да си позволя да загина там.
Заради майка ми и останалите в селото.
Няма ли начин да избягаш? - Нали видя?
Отказът да отидеш се наказва със смърт.
Не можеш да им откажеш.
Отиваш и умираш. Оставаш и умираш. Войната няма край.
За тази страна вече няма надежда.
Значи ти остава да влезеш в кулата.
Нали ти казах, че никой не се е върнал…
Твърдиш, че не ви е останала надежда.
Тогава стани крал.
Така ще можеш да промениш дори света.
Шегуваш ли се?
"И в хората, и в океана има вълни. Мога да надвия всяка вълна".
Нали? Можеш да приемеш съдбата си
и да пребориш всяка една трудност.
Влез в онази кула.
Кралската сила, която ти трябва, те очаква там.
Кралска сила…
Юнан! Кой всъщност си ти?
Казах ти. Просто един пътешественик.
Ако наистина има такава сила…
Ще я направя своя!
Този свят би могъл да се промени.
Майко, аз…
Няма нищо. - Синбад.
Ела насам.
100 специално обучени войници вече са готови да влязат в Лабиринта.
Негово Величество очаква добри резултати.
Искам да ми донесеш нужния успех.
Разбрано. Първите хиляда вече са мъртви.
Да искат от мен да водя обикновени войници…
Пък и когато някой от семейство Драгул загине,
хората започват да губят пътя си.
Аз съм най-малкият син.
Братята ми изобщо не биха приели подобна задача.
Не е хубаво да се говори така в двореца, Драгул.
Принцеса Серендине! - Здравей.
И спокойно можеш да ме наричаш Серен.
Абсурд!
Толкова ли си оглупял?
Като малък беше толкова сладък и все ме следваше!
Все едно. Чух, че този път
ти ще командваш хората за Лабиринта, нали?
Да. - Ясно.
Принцесо Серендине,
за вас винаги съм бил като част от семейството ви.
Обещавам да се върна с добри резултати.
Кълна се, че нищо няма да опетни името ви!
Преброихте ли хората? - Да!
Не е отговорил само един. - Синбад от село Тисон.
Синбад? Онзи ли? Оставете го.
Едно хлапе не значи нищо.
Хлапе? Детето си ти! - Какво?!
Слушай! Силата на Лабиринта ще бъде моя!
Няма да я дам на вас!
Повече няма да причинявате зло на тази страна!
Юнан! - Това е, Синбад.
Свещената порта, входът към Лабиринта.
Влезеш ли, няма да излезеш, освен ако не преминеш.
Чувстваш ли се готов? - Да.
Решил съм го. Ще получа силата и ще се върна.
На всяка цена. - Синбад.
Ела насам.
Вземи го със себе си.
Това е мечът на баща ми.
Син, не е нужно постоянно да бдиш над мен.
Цял живот си се тревожел.
Но вече си намерил своя път, нали така?
Трябва да следваш съдбата си.
Баща ти би казал същото.
Аз ще се справя. Съседите много ми помагат.
Така че ти върви.
Майко, благодаря ти.
Юнан! До скоро!
Синбад, ти си чудотворецът, който може да промени света.
Какво ли всъщност ще стане, когато получиш тази сила?
Нямам търпение да науча, но и малко ме е страх.
Върви напред, Синбад!
Войници, напред!
Това… Светлина!
Какво е това?
Ами ако го докосна?
Това е…
Това е Лабиринтът!
Превод: GFotaku
Следва: Лабиринтът на Баал